STENÂLDEREN I I store kulturveie. Den ene førte fra Middelhavslandene op til kysterne af Vesteuropa og derfra til de nordiske Iande. Den anden førte fra landene ved bunden af Middelhavet over land til Nord- sjøen og Østersjøen. Den Skandinaviske Halvø, Dan- mark og Nordtyskland udgjorde i den yngre stenalder et fælles kulturomraade. Midtpunktet var de danske øer og Skaane; derfra straalede kultur og paavirkninger ud til den nordlige del af den Skandinaviske Halvø. Dette var grunden til, at Østlandet gjennem hele den yngre stenalder gik i Spidsen for udviklingen, medens Vestlandet og det nordenljeldske Norge laa tilbage. Poleret stenøks. Rove, Ramnes, Jarls- berg. Efter O. Rygl1. Arkæologerne inddeler den yngre stenalder i flere tidsafsnit, nærmest efter øksernes form til de forskjellige tider. Slige inddelingsforsøg kan synes tørre og kjedelige. Men bag form- lerne skjuler sig resultaterne af men- neskenes aartusenlange kamp mod en næsten overmægtig natur. Og des- uden eier vi jo fra vor egen stenalder næsten ingen andre midler til at bestemme tiden. Overgangen fra den ældre til den yngre stenalder kaldes mellem- 8111--å-Ð11:1c-h Efter stenalderer1(omkr.4900-3900f.Kr.l). “ Yg’ l denne tid raadede de butnakkede økser, som vi før har nævnt, og som findes igjen fra Indien og Nord- afrika og lige op til vort land. De fortrængte mere og mere, især paa Østlandet, de ældre, raat til- hugne former. Men da en stund var gaat, begyndte nye økseformer at fortrænge de gamle, og bud om nye opl“indelser og tekniske forbedringer naadde smaat om senn op til Norge. Den yngre stenalder var begyndt. Det største fremskridt var, at menneskene lærte at slibe og polere sine flintøkser, saa de blev skinnende blanke og lik en eg Saa skarp som staal. Længe var det ingen, Som kunde skjønne, hvordan det var muligt at faa slebet de haarde flintøkser. Men saa viste en dansk godseier I Efter professor BRøGGBRs arkæologisk-geoIogiske undersøgelser. Butnakket øks. Stiklen , Trøgstad.